PŮVODNÍ KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
„VÍTE, KDO ŘÍKÁ PRAVDU?
OPILCI A DĚTI.“
- ERIKA JAYNEOVÁ
PANIČKY Z BEVERLY HILLS S09E20
Bojím se spousty věcí.
Třeba velkého asteroidu, co dopadne na Zemi a tak, víte?
Občas jsem měl strach, že mě trefí míč při baseballu,
ale úplně nejvíc se bojím, že se utopím, protože...
A proto se bojím plavat, protože mám strach, že se utopím.
Chodil jsem na plavání a byla to hrůza.
Naprostá.
Každý týden...
Bylo to každou sobotu.
Tehdy to byl můj nejneoblíbenější týden... den v týdnu.
Před hodinou jsem vždycky křičel a brečel,
protože jsem měl strach, že se utopím.
Nechci, aby můj život už skončil.
Vlastně se bojím smrti. Ze všech možných způsobů umírání
se hlavně nechci utopit. Nechci se utopit, jasný?
ZAHRADA NA SACKETT STREET
Johne, zatáhni břicho.
Zdravím, já jsem John Mulaney
a tohle je parta svačinářů.
- Ahoj! - Ahoj!
Vítejte na našem představení.
- Můžu jít na záchod? - Jo, jasně.
Tohle je dětský televizní speciál
natočený zcela záměrně.
Je to pořad pro děti
vyrobený dospělými
a jsou v něm děti.
Nedávno jsem sledoval dětské pořady a nelíbily se mi.
V dětství se mi ale líbily, takže bývaly lepší.
Proto jsem ho udělal postaru.
Nemám vlastní děti, to je moje volba.
Někdy říkám, že je budu mít, ale jen abych uklidnil jisté lidi.
Když jsem poznal tuhle partu... Trávili jsme spolu dost času.
Zjistil jsem, že tyhle děti mají zajímavé myšlenky.
- Můžu mít dotaz? - Jasně.
- Jaký ten pořad bude? - Jak to myslíš?
Myslí tím, jestli je to celé ironické,
nebo rád děláš dětské pořady.
To je otázka za miliony.
No, především to dělám rád.
Parta svačinářů je sranda.
Pokud to ale nedopadne dobře,
měli bychom dělat, že je to ironické.
Lidem to pak přijde k popukání.
Když to dopadne dobře,
budeme s falešnou pokorou dělat, že jsme tvrdě pracovali.
Bude to výhra tak jako tak.
Rozhodl jsem se, že to je první lekce tohoto pořadu.
Když předstíráte, že víte, co děláte, dotáhnete to daleko.
- Tak se daří spoustě lidí v showbyznysu. - Komu třeba?
Mám celý seznam.
Jsou tu John Mulaney a parta svačinářů.
Bude to zábava.
Máme spoustu písniček a hvězdných hostů.
No, vlastně jednoho hosta.
Zjistíme, co si děti myslí.
Richard Kind nás návštěvou poctí.
Na jaká dobrodružství
s partou svačinářů narazíme?
Pevně se držte
s partou svačinářů.
S partou svačinářů.
Bavte se s partou svačinářů.
VZNIKLO DÍKY KAMPANI ZALOŽENÉ NA LŽI,
NADACI MILLA A BELINDY GOATSOVÝCH, NADACI TÁTY MEGHAN MARKLEOVÉ,
A DIVÁKŮM JAKO VY, NE DÍKY VÁM
NAJDI ROZDÍL
Dokážete najít rozdíl mezi těmito obrázky?
Přesně tak.
Odložit fixy!
Kdovíproč jsem po vás chtěl nakreslit vaše prarodiče.
Podíváme se na to.
Tak koho tu máme, Orsone?
To jsou tví prarodiče?
Tak jo, zelení. Jsou zelení, dobře.
Alexi, co ty?
Tohle jsou děda Joe a babička Katherine.
Jo, to jsou oni.
Joe a Katherine Jacksonovi.
Jsou to rodiče tvé mámy?
- Táty. - Tvůj táta je...
- Tátovi rodiče. - Tvůj táta je jejich syn.
Jak to říct?
Byl tvůj táta zamlada populární zpěvák
a v dospělosti ještě populárnější,
nebo jen to první?
Budu upřímný.
Můj táta je Marlon Jackson z Jackson 5.
Marlon. Tak ten mě nezajímá.
Měl jsi prarodiče, Johne?
V jistém smyslu.
Moji rodiče měli dvojici rodičů.
Takže jo.
A pak jsem měl taky Paula.
Johne?
Kdo je Paul?
Cordelie, staří lidé spolu občas chodí.
- Vážně? - Jo.
V dětství jsem o Paulovi zpívával písničku.
Babička má přítele.
Je to trochu divný.
Ale pak to řekneš podruhý.
Babička má přítele.
A myslím, že je celkem milý.
Babička má přítele
a ten se jmenuje Paul.
Babička má přítele.
Nikdo ho nemá rád.
Je mu skoro osm a osmdesát.
Tety mu prý nevěří,
podle mě je ale skvělý.
Babička a Paul randí.
Ostatní ho nemají rádi.
Babička má přítele.
Proč ho všichni nesnáší?
Vždyť nezabil dědu.
Nedělá vůbec nic,
jen si čte detektivky.
Jo, ty je, Paule, vyřešíš!
Babička a Paul randí.
Babička má přítele.
Zeptal jsem se mámy: „O co jde?
Babička je zase zamilovaná.“
Máma na to: „Ale Paul
si pořád brouká Gilberta a Sullivana.“
To vůči Paulovi není fér,
broukání mu zakázat nemůže.
Taky vyjídá všechny kešu.
Jeho syn žije v Marylandu
a asi mu umřela žena.
Měl bych se ho zeptat na jeho život.
Určitě toho zažil hodně.
Babiččin přítel Paul
říká číšníkovi „garçon“.
A bojoval na Den D.
Babička ho přivedla na bratrancův křest.
Vzala si brož, kterou jí dal děda, než umřel.
No, máma a tety
se málem zbláznily.
Kvůli té broži křičely, dokud se babička nerozplakala.
Nechte babičku na pokoji.
Paul se snažil zasáhnout.
Ne, Paule, to byla chyba.
Říkám mu: „Paule, tohle není tvůj boj.“
Nepleť se do toho.
Chtějí záminku, aby se do tebe mohly pustit.
Snadno je vyprovokuješ
- a budou na tebe... - Nejsi náš táta!
...křičet celou noc.
Mami, vím, že ti chybí táta.
Mně děda chybí taky.
Paul ale za jeho smrt nemůže,
tak o co ti jde?
Babička má přítele.
A ten se jmenuje Paul.
Babička má přítele.
Mám tě fakt rád, Paule.
Babička má přítele.
Mám tě fakt rád, Paule.
To byla ta písnička.
Co se s Paulem stalo?
Cordelie, v nebi někdy potřebují skvělého člověka...
Ne, mně je jasné, že umřel.
V roce 1990 mu bylo 88. Ptám se, kdy a jak natáhl bačkory.
No, v 89 měl řadu mrtvic.
Přežil.
Pak porazil rakovinu tlustého střeva.
A pak ho babička zastřelila, když si myslela, že je zloděj.
A tak umřel.
Starý Paul měl teda život.
To nepochybně.
Nebyl žádný Marlon Jackson, ale...
Hej! Co to čteš?
Špehovali jste někdy svoje rodiče?
Sascha v knize, co jsem teď četl, to dělá.
Jmenuje se Saschův táta se převléká za ženu.
Jednou večer Sascha leží v posteli, když vtom...
Bum. Bum. Bum.
Proklouzne dolů, aby zjistil, co to bylo.
Byl to datel?
Bylo to kladivo?
Ne!
Je to jeho táta,
v lodičkách velikosti 42
se špatnýma vycpávkama, v silonkách a v levné paruce.
Jeho máma povídá: „Hodně štěstí, zlato,“
a jeho táta vychází z domu.
Sascha se ale, tiše jako myš,
vkrade na zadní sedadlo a schová se pod deku.
A pak jedou a jedou a jedou.
Dojedou do Duplexu
a Sascha vidí nápis „Amatérská travesti show“.
Sascha ví, že Duplex znamená jedno:
snad na to táta má.
On ale nemá.
Sascha se opře o bar
vedle jízlivých královen.
Jeho táta špatně zpívá
„Vision of Love“ od Mariah Carey
a ony se do něj pouštějí.
„Měla by s tím svým hrozným ohozem z 90. let
do Přírodovědného muzea,
protože je jako dinosaurus.“
A i když se Sascha stydí,
nemůže popřít, že mají pravdu.
Venku vidí tátu, jak za sebou táhne kufr.
„Nevěděl jsem, že tohle umíš dělat,“ povídá Sascha.
„Protože neumíš. Nebudu ti mazat med kolem pusy,
protože stejně jako královna v korzetu,
i pravda se nakonec vždycky vyvalí ven.
Ve zbytku knihy zlepšují jeho vystoupení.
A i když jeho táta nevyhraje travesti ples,
stejně je to skvělý čtení.
Moje jediná výtka je, že se to moc soustředí na newyorskou scénu
a ne na západní a jižní pobřeží.
Dávám knize pět z pěti tužek. Pokud si ji chcete přečíst,
půjčte si Saschův táta se převléká za ženu a moc mu to nejde ve vaší knihovně.
Dobře.
Nejdřív vám chci poděkovat za pomoc s průzkumem trhu
pro nový film od Sony Animation,
Kokos 2: Ty kokos.
Je to pokračování Kokosu, který vyšel v roce 2009, než jste se narodili.
Viděli jste první a zároveň poslední verzi filmu.
Má 84 minut. Chceme znát vaše názory.
Vaše dojmy. Špatné odpovědi neexistují. Ano?
Ten film se mi líbí, protože...
je to můj nejoblíbenější film.
Zajímavé. To jsi říkala i minulý týden
u filmu Mimoňové 7: Prezident Mimoň.
Mimoňové 7: Prezident Mimoň byl můj oblíbený film,
ale už pro mě nic neznamená.
Je to minulost.
Jsem teď jiná žena.
- Miluješ jen Kokos 2? - Jo.
Kokos 2: Ty kokos je teď moje identita.
Je to můj halloweenský kostým,
narozeninové téma i termoska. Bude to můj oblíbený...
- Počkej, píšu si. - Dobře.
Bude to můj oblíbený film navždycky.
Páni.
Silná slova.
Zvedněte ruku, pokud je film, který jste právě viděli,
vaším nejoblíbenějším filmem.
Je to jednohlasné.
A kdo z vás hodlá běžet domů
a popsat celý děj filmu prvnímu dospělému, kterého uvidí?
- Ve filmu musí koala Kimmy... - Vím, produkoval jsem to.
Koala Kimmy musí najít sebe sama,
tak jde do džungle, spadne do bláta
- a pak začne písnička. - Jo.
Zapomněla jsem na to, jak ten klokan spadne na zadek.
Můžeme to celé použít jako anotaci?
Můžete.
Dobře.
Promluvme si o těch postavách. Pane?
Promiňte.
Ta paní říkala, že můžu odejít v pět, ale můžu i v půl šesté.
Skvělá zpětná vazba. Díky.
Studio nešetřilo a sehnalo několik hvězd
do role těch zvířat a tak.
Kdo ví, kdo hrál korelu Benjiho?
Mark Ruffalo!
Přesně tak! Mark Ruffalo!
Z Na mě se můžeš spolehnout.
Stejná srdce od HBO.
Zvedněte ruce, pokud vědomí, že korelu
mluvil Mark Ruffalo, zvýšilo váš požitek z filmu.
Jednohlasné. Dobře.
A kdo myslíte, že hrál hroznýše Kiki?
Elizabeth Banksová.
První jsem uvažoval: „Je to Anna Kendricková?
Je to Elizabeth Banksová?“
A byla to ona.
Nedělala Kendricková blbounku Dottie?
Výborně. Dělala.
Kdo ale ví, kdo dělal jejího manžela a/nebo bratra blbouna Dannyho?
Určitě to byl někdo známý
a upřímně jsem z toho šílela.
Zvedněte ruce, pokud jste poznali,
že Dannyho hrál někdo známý, ale nedokázali jste říct kdo.
Byl to Jeremy Renner.
No jasně! Konečně.
A ten starý moudrý vombat...
- Mindy Patinkin! - Ano!
Mandy Patinkin. Kdy ti to došlo?
Okamžitě.
Jakmile vydechl nosem,
řekl jsem muži vedle mě:
„To je náš Mandy!"
Seděl jsi vedle neznámého muže?
Cestou ze záchoda jsem si sedl ke špatnému tátovi.
Kolikrát jsi šel na záchod?
Pětkrát. Čtyřikrát úspěšně.
- Ještě jedna věc! - Ano?
Já jsem Isabella.
Tohle je můj oblíbený film.
Já jsem byla na záchodě devětkrát.
Chci vám říct, co se stane v jedné scéně toho filmu.
- Jsem producent, znám všechny. Ale fajn. - Když začne písnička, emu se koupou.
Aha, ta píseň „Dnes je ten den“ od Eda Sheerana,
napsaná pro tento film, ale bez kontextu.
Ta píseň začne hrát a oni...
A pak takhle...
Jo. Jasně.
Ta scéna, kde tančí. Jasně.
Tančí si tam. Dobře.
Za to ti moc děkuju.
Když jsou u řeky, vombat Arnold...
Dax Shepard!
Přesně, je to Dax Shepard.
...říká, že je něco „falešná zpráva“.
Pochopil to někdo z vás?
Ne? Dobře.
Smáli se něčí rodiče?
- Jo. Lehký smích? - Pousmání.
Víc si to nezaslouží.
Nemůžu vám dost poděkovat.
Poskytli jste nám zpětnou vazbu, ale hlavně svůj čas.
Nepůjdete domů s prázdnýma rukama. Na odchodu vám jedna paní
dá batoh ve tvaru koaly, který je celkem k ničemu
a je plný jogurtu.
Moc vám děkuju.
Děkuju.
Řekneš nám, čeho se nejvíc bojíš?
Hraní fotbalu.
Nejvíc se bojím...
že se budu bát riskovat.
...jehel a holubů.
Myslíš, že svět je děsivé místo, nebo ne?
Děsivé místo.
Je podle tebe život děsivý?
Ano.
Taky se hrozně bojím vloupání.
Nechci v domě cizí lidi.
Hrozně se bojím tarantulí
a pavouků a brouků obecně.
A taky že dostanu míň než 90 % na testu.
Máma se hrozně naštve.
A když se naštve,
jsem v loji.
Bojíš se jednoho holuba?
To nechápu.
Pardon. Když vidíš jediného holuba, ne hejno.
Nejspíš ne.
Kdyby byli tak tři nebo víc, to bych se asi bála.
Když se shromáždí tři nebo víc holubů. Jo.
Má tvoje máma nějaké obavy, o kterých si myslíš, že jsi je podědila?
Jo, rozhodně vloupání.
Uhádnete, na co se díváte, než oddálíme kameru?
Vidíte to každý den.
Tipujte dál.
Je to říjnové číslo časopisu People z roku 1995
o Larryho Hangmanově setkání se smrtí.
Jo!
Proč ale potřebuju učitele matiky?
Protože ti nejde.
Mluvil jsem s rodiči tvých spolužáků. S těmi bohatými.
Ten učitel je prý zázrak.
Jejich slova. „Zázrak“.
Už je tu.
Takže poslouchej.
Zdravím, vy budete...
říkejte mi „učitel“.
Mé zavazadlo.
Mé učebnice, hygienické potřeby a cetky.
Takže kdo z vás je ten 12letý chlapec Jonah?
On, nebo vy?
On.
To je tvá písemka z matematiky.
Sednout!
Ostudné.
Je to borec.
Koho zajímá matika? Nikdy v životě ji nepoužiju.
To, co víš o skutečném životě,
by se vešlo do náprstku na palec Cvrčka Jémine.
Rozumíš?
Býval jsem jako ty.
Na škole mi nezáleželo.
O matiku jsem se nezajímal.
Zbožňoval jsem kreolskou kuchyni a Chopina.
Stejně jako ty.
Říkal jsem si: „Kdy budu potřebovat algebru?“
- Víš ty co, Jonahu? - Co?
Kdybych uměl algebru,
nepřišel bych o oko.
Zazpívám ti píseň o karmickém hněvu.
Jak jsem přišel o oko, protože jsem neuměl matiku!
Prosím, přivítejte moje žáky.
Ve věku 13 let mě znavila škola.
Dělat úkoly podle mě bylo jen pro vola.
Vmžiku jsem odešel
a čáry máry fuk,
už žádné čtení.
Už žádná
algebra.
Riskantního světa chtěl si užít dosytosti.
Plného vášně, módy, mincí a hotovosti.
Jestli máš drobné, třes, třes, třes.
Na komodě mám pár mincí!
Ředitelce bylo sto čtyři let sice,
ale měla vlasy až na zem. Prý byla čarodějnice.
Potáhla si z cigarety a se smíchem mi řekla:
„Neznalost algebry
změní,
jak vidíš svět!“
Mám ty drobné!
Pozdě!
Už začínáš chápat, jak ti algebra
zachrání zrak?
Moc ne.
Je to jasné, no tak.
Vysvětlení není třeba.
Ne, ne, ne.
Pokud pořád nechápeš, jak ti algebra
zachrání zrak.
To už jste říkal.
Jen dál poslouchej a já ti řeknu jak.
Zdravíčko, učiteli.
Ano, to jsem já.
Jak se vám jen s jedním okem kouká?
Nic nevidím dvakrát, je to pěkně nanic.
Ale když si koupíte brýle, máte je za polovic!
To jste si nacvičili, tati?
Když jsem do skutečného světa vstoupil,
jako řidič jedné paničky jsem se živil.
Její manžel pořád cestoval a vztah jí chyběl velice.
Bylo jí úplně jedno, že neznám rovnice.
Až do chvíle, kdy se jí manžel vrátil
s žárlivým srdcem by mi nůž do oka vrazil.
Pohotově mi řekla, ať předstírám,
že u nich doma matematiku probírám.
„Ty prý znáš matiku,“ povídá manžel,
když mě tam úplně nahého našel.
Napsal zadání a já strachy ztuhl.
„Pokud je B tři, co je AX na druhou?“
Vzal jsem si tužku a pořádně se snažil.
Na kresbičku panáka jsem prsa nakreslil.
Nepřišlo mu to vtipné, ke zdi mě přirazil
a nůž mi k oku přiložil.
Pak ale zazvonil telefon,
co stál vedle postele.
A on se dozvěděl o princezně Dianě a celé té mele.
Během toho poprasku
po tom hrozném fiasku
jsem utekl
s oběma očima v pořádku.
Dvanáct, pět, devět, tak. Takže teď vidíš, jak ti algebra
zachrání zrak.
Můj příběh dává smysl,
- to si teda piš. - Ne, ne, ne.
A to, jak se algebra týká mého oka, teď už jistě víš.
Vyřešil jsem X.
- Vyřešil X. - A ty teď
vyřeš Y.
Píseň o algebře.
Bam!
- Nějaké dotazy? - Ano.
Jak jste přišel o oko?
Před pár lety jsem si ho u téhle písně
vypíchl deštníkem.
Deštníkem.
Já se ničeho nebojím.
Věřím, že nás strach, stejně jako předsudky,
zaujatost nebo sklony k něčemu,
někdo naučil,
takže je to naučená věc.
Takhle jeden druhého na tomhle světě
ovládáme.
V téhle americké společnosti.
Vím, že strach neexistuje, je to jen iluze.
Hej, děti, kdo je modrý, chlupatý a dva metry vysoký?
Googy!
Běž, Googy, běž, Googy, běž!
Googy!
Googy šel včera do parku a moc hezky si to užil.
Podíváme se na to.
Ahoj, Googy! Běž daleko!
Ne, Googy! Běž dál!
Hej, Googy! Běž blíž!
Ne, Googy! Rychleji!
A teď běhej dokolečka!
Jmenuje se Googy! Googy jde, kam mu řekneme!
Běž, Googy, běž!
BUDEŠ NÁM SCHÁZET, RONNIE!
NA PAMÁTKU
Tak zatím, Googy.
A děkujeme ti.
A teď se seznámíme se...
Co to bylo?
Řekli jste jim o Ronniem?
Jasně, promiňte.
Promiňte, že vám nikdo neřekl, že Ronnie DiMaria,
ten, co hrál Googyho,
včera zemřel.
Cože?
Vy jste nevěděli, že v tom kostýmu někdo je?
Jo, ten plešatý pán s knírem byl Googy.
Pokaždé, když jste objali Googyho, objímali jste jeho.
Teď už ale ne, protože Ronnie DiMaria včera zemřel.
Asi jsem ho jednou viděla jít ze záchodu.
Jo, to byl Ronnie.
Ale víš co? Umřel u toho, co miloval.
U pobíhání v kostýmu Googyho
a rozesmívání lidí.
- Umřel během natáčení? - Ono to mělo být vtipné?
Má to být vtipné a energické. Pomáhá to s přechody mezi segmenty.
A ne, Oriah, nezemřel během natáčení.
Zemřel až po něm,
když byl u sebe v autě.
Protože pobíhal v tom kostýmu?
Ne, ten kostým se toho netýká,
protože zemřel dlouho po natáčení.
- Že jo, Tylere? Byl jsi tam. - Měl jsem přijít na třetí
a to už byl mrtvý.
Hele, poslouchejte.
Ronnie měl zvětšené srdce.
A není to vlastně trefné?
Že umřel, protože měl moc velké srdce?
Znal jsi jeho zdravotní stav?
Vybavuju si skupinu dětí křičících: „Běž, Googy.“
Ano. Karta se obrátila.
To je obrovská lež.
Nahrává se to bez kontextu.
Hele, už se nechci bavit o jeho smrti.
Chci se koukat na klipy z doby, kdy žil a rozesmíval nás.
Pořád jsem v šoku, že to mělo být vtipné.
V Evropě to vtipné je. Pusťte to.
Běž, Googy! Jen cvič!
Běž, Googy! Sauna!
Nebuď sám, Googy! Najdi si kamaráda!
Googy, seznam se s Binkym! Přátelství!
- Ale ne. - Binky ne.
Nebojte, děti.
Denny Greenberg, co hrál v kostýmu
Binky Binkyho, není mrtvý. Je...
nezvěstný!
Měl psychické problémy?
Jak by je mohl nemít?
- Je to dospělák pobíhající... - Ptám se,
- jestli jste o nějakých věděli. - Aha.
Ano, Denny Greenberg měl schizofrenii,
kterou má mnoho lidí.
Určitě se ale vrátí domů
a Binky se vrátí. Živý a zdravý, ne mrtvý.
Tak proč tam máš jeho fotku, jako by byl mrtvý?
Mám fotky „na památku“ pro všechny herce.
Chce někdo vidět svoji?
Ne? Tak jo, ukážu vám svoji.
Ukážete nám ji?
SURI MARREROVÁ HEREČKA
Ne, to je Suri. Pardon.
Je mi to moc líto, Suri.
Tak jo, to jsem já. Vidíte? Pěkné.
To jsem já při vystoupení a píše se tam „1982 až kdo ví kdy“.
Snad až za dlouho.
- Děkuju. - Není zač.
Přátelství!
Já mám strach z klaunů.
Taky se bojím klaunů.
„Bojím se vyjít z domu,
aby mě nedostal klaun.“
A oni se rozhodli, že mi najdou terapeuta.
Zhruba v říjnu 2016 bylo viděno spousta klaunů.
Objevily se případy,
kdy lidi jiným lidem vyhrožovali v kostýmu klauna.
Posadíš se na gauč,
terapeutka se posadí na židli
a ukáže ti náhodné obrázky klaunů.
Od té chvíle jsem byl fakt obezřetný
a všímal jsem si svého okolí a tak.
A jeden týden
byl ten klaun fakt děsivý a skoro jsem umřela.
Ale neumřela.
A pak přišel Halloween a já na ulici zahlédl klauna,
jak někde zvoní na zvonek a raději jsem přešel na druhou stranu ulice.
Přešel jsem přes cestu a vyhnul jsem se mu.
Napadlo tě někdy převléct se za klauna a postavit se před zrcadlo?
Terapeutka mě k tomu donutila. Donutila mě obléct si kostým.
A pak povídá: „Tak jo, a teď tě nalíčíme.“
A já na to, že to nemusí být.
Tak jsem odtamtud odešla... v kostýmu!
Říkal jsi, že když se objevovali ti klauni...
- Ano. - ...lidi o tom mluvili.
Mluvili o tom.
V říjnu roku 2016.
Vyhovovala ti ta terapeutka?
Snažila se mi pomoct překonat strach, víš?
- Tak se to dá brát taky. - Jo.
Je možné přestoupit na autobus linky M15.
Nazdar, parto svačinářů.
- Ahoj, Johne. - Jak je?
Nemáš teď mít terapii?
Ne, můj terapeut má očividně na měsíc dovolenou.
Tak si s váma dám oběd.
A oběd je ta nejlepší část dne.
Ne pro všechny.
Pro někoho je to vážně těžké, Mulaney!
Co to do tebe vjelo?
Máš nějakou alergii?
Protože tohle je plné buráků.
Promiň, že jsem na tebe vyjel.
- To nevadí. - Já mám rád jen jedno jídlo.
A myslím, že mi to pěkně zkomplikuje život.
Přijde další píseň? Platím za to?
Nerad dělám scény v restauraci,
ale je jen jedno jídlo, které chci.
Jen těstoviny s máslem, ale moc ho být nesmí.
A musí to být jedině ty duté,
jinak je nechci.
Jednou jsme byli na plavbě lodí a číšníkům došlo, jak to se mnou chodí.
Ještě než si rodina objednala, už mi nesli makarony.
Talíř suchých těstovin jemně dělaných na másle,
ale život není výletní loď a všechno nejde jako po másle.
Talíř suchých těstovin s trochou másla
je to jediné, co do sebe dokážu dostat.
Zkoušel jsem steak i kuře a různé druhy ryby,
ale chci jen svoje těstoviny, i když jim živiny chybí.
Říkají mi, ať jsem sám sebou a žiju svůj život,
akorát když chci těstoviny v restauraci, nepřijde jim to vhod.
Vím, že nejsem normální.
Jsem sám a osamělý.
Jsem jediný kluk na světě,
co nechce nic než makarony.
Chci jen makarony.
Talíř suchých těstovin s trochou másla, stačí málo.
Zkoušel jsem totiž všechna jídla a žádné mi nezachutnalo.
Talíř suchých těstovin s trochou másla
je to jediné, co do sebe dokážu dostat.
A na svatební hostině, až bude moje nevěsta humra jíst,
Budu se stále ptát, jestli můžu těstoviny mít?
Talíř suchých těstovin s trochou másla, stačí málo.
Zkoušel jsem totiž všechna jídla a žádné mi nezachutnalo.
Talíř suchých těstovin s trochou másla
je to jediné, co do sebe dokážu dostat.
Jen talíř suchých těstovin.
Talíř suchých těstovin.
Talíř suchých těstovin s trochou másla, stačí málo.
Zkoušel jsem totiž všechna jídla...
Zkoušel všechna jídla.
Bože, zkoušel jsem všechna jídla...
Zkoušel všechna jídla.
...a žádné
mi nezachutnalo.
Nic jiného do sebe nedostanu.
Nejvíc se bojím jezdících schodů.
Nelíbí se mi, jak rychle se pohybují
a že máte vědět, kdy z nich seskočit.
Taky mám strach, když sedím na záchodě
a on se automaticky spláchne. To nemám ráda.
A z jaderné katastrofy.
Černobyl. Noční můra.
Jaká byla tvoje první role v dětství?
Vzpomínám si na...
spoustu reklam
včetně jedné na džus z koncentrátu.
Moje oblíbená byla...
Ženy Robotechu
žijí život plný dobrodružství.
Myslím, že to bylo na robotickou Barbie.
Zahrajeme si?
Asi ti to budu muset celé vysvětlit,
ale proč ne?
Myslíš, že pes ví, že je ve filmu?
Psi jsou chytrá zvířata.
Ne nejchytřejší, ale jsou chytří.
Snažíš se mi dostat do hlavy.
Naplnit ji špatnými údaji, že?
Abych udělal chybu.
Jo, a pak prohraješ.
A čas běží...
tik ťak.
A pak vyhraju.
Víš, že se přistání na Měsíci...
nikdy nestalo?
Byl to podvod.
Které?
Byla jich spousta.
Myslím to slavné.
Apollo 11.
Byl to podvod?
Nahráli to, jo.
Už víc než sedm měsíců...
se mi nic nezdálo.
Mně se nic nezdálo už...
od včerejška.
Když je řeč o věžích nebo rytířích,
tedy o koních. Je to rytíř.
I když vypadá jako kůň, je to rytíř.
Já bych tomu říkal „kůň“.
Já taky. Ale, víš...
Já taky říkám pátku „Tytek“.
Protože se jmenuješ Tyler.
Jo.
Já zase období tisíce let říkám „Mulaneyum“.
To je stejně chytré jako „Tytek“.
Jakým způsobem relaxuješ?
Jak odpočíváš na konci dne?
Sednu do auta...
a jen tak jezdím.
Někam konkrétně?
Kamkoliv mě zavede slunce.
Zdá se, že ti v životě všechno vychází.
Docela.
Když se tak ohlédnu zpět, celkem jo.
Myslíš, že jsi na takové ohlédnutí dost starý?
- Ne, asi ne. - Pravda.
Ani nevím, co to znamená. Jen jsem chtěl znít chytře.
Koukám na spoustu stand-upů.
Vážně? Jaký máš nejradši?
Nanette.
Jasně.
Tylere, čeho se nejvíc bojíš?
No, nechci tu nikoho zdeptat,
ale asi...
toho, že umřu ve spánku.
Šachmat!
Chci si hrát na restauraci.
Chceš si hrát na restauraci?
Nezahraješ si se mnou
na restauraci?
Nikdy jsem si na restauraci nehrál.
Prosím, zahrajme si na restauraci.
Tak jo, zahraju si s tebou
na restauraci.
Zdravím, můžu se u vás najíst?
Promiňte, je zavřeno kvůli soukromé akci.
- Ale ona... - Zavřeno kvůli soukromé akci.
Na stránkách máme, že je proto lepší volat předem.
- Můžu si objednat předkrm? - Pane, máme zavřeno.
Dobře, promiňte.
Příště předem zavolám.
Dobře.
MEZI NÁMI HOLKAMI S RICHARDEM KINDEM
Mezi námi holkami.
Jsem tu pro vás.
Jsem otevřená kniha, jen se ptejte. Do toho.
Koho jste vlastně hrál v Životě brouka?
- V Životě brouka? - Jo.
No, byl jsem...
Molt, ale to jméno si určitě nepamatuješ.
Ale... vzpomínáte na tu rozzlobenou kobylku?
- Jo! - Byl jsem jeho bratr.
Vážně?
Jaký film máte nejradši?
Když si mám vybrat nějaký film, který moc lidí nezná...
A oni se často ptají na film, který neznají.
A já vám ho vřele doporučuju...
Jmenuje se Svědek obžaloby.
Já vím!
Divné jméno, že?
Svědek obžaloby.
Byl jste ve spoustě filmů a hrál plno rolí.
- Ano. - A my tři jsme herečky.
Máte pro nás nějakou radu?
Jen mezi námi mám.
Už jste hrály divadlo?
- Ano. - Ano.
Můžu vám něco říct?
Jedna z mých nejoblíbenějších věcí na divadle je,
že utvoříte komunitu a vídáte se každý večer
a říkáte si: „Budu si tě pamatovat navždy.
Budeš navěky můj nejlepší kamarád.“
A víte co? Mezi námi holkami?
Za půl roku na ně zapomenete.
No není to hrozné?
Zapomenete na ně a potkáte jiný soubor, jiné herce...
Já ne.
- Nezapomeneš na ně? - Ne.
Byla jsi v jedné hře!
Měla jsem pár rolí a všechny je miluju.
- Nemáš oblíbenou? - Ne.
A co ty?
Já byla jen v jedné hře.
- Takže ta je tvoje oblíbená. - Jo.
- Víš to jistě? - Ano.
- Naprosto? - Jo.
Tak dobře.
Je to těžký život.
- Pro mě! - Pro nás!
Řekneš nám, čeho se nejvíc bojíš?
Tří věcí: výšek, pavouků a hadů.
Chceš něco emocionálního?
Něco máš?
Myslím, že jsem chytrý,
a strašně nerad ukazuju, jak jsem hloupý.
Začnu něco říkat a najednou si uvědomím,
že jsem jen amatér, že jsem blbec.
Mám obrovský strach z toho uvědomění, že jsem blbec,
a z toho vědomí, že si to uvědomí druhá strana.
Máš nějaké větší existenciální obavy?
Hrozně mě děsí žebříky.
Narozena 23. června.
Tato celebrita ovlivnila celý svět.
Hádali jste velšskou popovou zpěvačku Duffy?
Jo!
Máte pravdu.
Děkuju vám, že jste přišli.
Je to skvělá oslava na počest našeho architekta.
Ta rekonstrukce nás stála úplný balík
a pak ještě další balík.
Co je, zlato?
Lexi si pro vás připravila malou hru,
kterou by nám všem ráda předvedla.
Snad je lepší než tipy na vítěze Super Bowlu jejího táty, jinak...
- A jak se jmenuje? - Nemá název.
Dobře, Lexiina hra. Tak jdeme na to.
- Přichází Lexi. - Přichází Johnny!
Takže začneme...
Kdo si chce vybrat kartu?
Promiňte.
První část je...
Promiňte.
Neposloucháte mě.
Nikdo mi nevěnuje pozornost!
Slíbili jste, že přestanete mluvit.
Kdy to tlachání skončí, bože?
Trénovala jsem celé hodiny
a dokonce jsem si pozvala kámoše.
Před chvílí tu Lexiina máma
pronesla jisté oznámení.
Řekla: „Naše Lexi si pro vás připravila scénku.
Bude to skvělé představení.“
Nikdo si nás nevšímá.
Ten pán šel hledat něco k snědku.
Neděláme to pro peníze,
nekývneme na každou nabídku.
No, hádejte, o co přijdete.
Co jsme si pro vás připravili.
Čtyři minuty naprosté dokonalosti,
ale s tím plešounem jste nás přehlušili.
Kámo!
Vzala bych si mámino sako,
abych mohla dělat hlasatele.
Řekla by vám o tom, že existuje nová vtipná píseň.
Všichni byste jásali vesele.
Trička bychom si vycpali,
kočku do deky ustlali.
Kočka by mohla dítě být.
Copak jsme pro vás
jen vtip?
A pak...
Předvedli bychom vám Ledové království.
Pak bych udělala hvězdu.
A až by udělala hvězdu,
taky bych udělal hvězdu.
Vy si ale naší vize nevážíte.
Když tu zpíváme na playback, nedáte pokoj.
A na čí straně jsi ty, mami?
Tišíš svoje známé jen naoko.
Musíte dávat pozor,
jde o důležitou chvíli.
Dokonce jsme se pohádali o tom, kdo bude zpívat co,
ale už jsme se udobřili.
Nedáváte pozor.
Jak s brekem utečeme, sledujte.
Budete litovat, že jste tu scénku neviděli.
Celé roky si toho litujte.
Mámina kamarádko Patti.
Dávej pozor!
Její dospělý syne.
Dávej pozor!
Něčí manželko.
Dávej pozor!
Muži s knírem.
Vážíme si vás!
Ronalde Reagane.
Dávej pozor!
Počkat, ten umřel.
To je jedno.
Vy všichni!
Dávejte pozor!
TRPĚLIVÝ TONY
Dívala jsem se na trailer k My,
když jsem se na něco dívala na Youtube.
Nemohla jsem jít spát, protože mi to uvízlo v hlavě.
A teď mám strach ze svého ďábelského dvojčete.
Nejvíc se bojím, že mě zabije moje dvojnice.
Jak jsi k tomu strachu přišla, Linder?
Když jsem viděla film My.
- A pak se objevil trailer na My... - Jo.
- ...zničehonic? - Zničehonic.
- Nehledala jsi My od Jordana Peelea? - Vůbec.
Kdybys nevěděla o Krvavé Mary,
nebo Momoovi a neviděla jsi Babadooka
ani My od Jordana Peelea,
bála by ses něčeho?
Uteč.
Mám ráda film Uteč.
Protože je to taky od Jordana Peelea
a on tam propadne podlahou, což je děsivý,
a chtějí mu vzít oči a tak, je to fakt divný.
A je to fakt dobrý.
Vědu můžete dělat i doma, víte?
Dnes budeme pěstovat batáty v obalu od vajec
za použití hlíny a klacíků.
Píše se tu: „Přidejte tři čtvrtě hrnku vody.“
Dobře.
„Pěkně rovnoměrně.
Pak bez toho, abychom se dotkli klacíků,
zvedneme... obal od vajec.“
Což... aha, to je... fajn.
Já... jak moc to chceme dělat?
- Mně je to fuk. - Nechci.
Ne, díky.
Mami, podáš mi láhev s vodou?
Slyšeli jste ho?
To je legrační. Slyšeli jste? Řekl mi „mami“.
Tak se mluví s mámou.
Řekl slečně Mulaneyové „mami“.
Ne, ty... Řekla jsi mi „slečna Mulaneyová“.
Já jsem „pan“.
Říkáme ti „slečna“, když máš jednu ze svých nálad.
Prosím?
A jak mu nedávno řekl Richard Kind?
„Paní ministryně.“
- Kdy to Richard řekl? - Ve skupinové zprávě.
Aha, ty nejsi...
Ne, nejsem tam.
Myslel jsem, že je to číslo na 323.
To je Bo Burnham.
Toho jsem nepřidávala.
Co se děje, Zelle?
Jen jsem přemýšlel...
Zní to hloupě, ale...
existují?
PARTA SVAČINÁŘŮ S SHEREANEM PIMENTELEM
„EXISTUJÍ KVĚTINY V NOCI?“
NEJVĚTŠÍ HITY 1 A 2 STUDIO SKUTEČNÉ MYŠLENKY
Existují květiny v noci?
Neumím si to představit,
okvětní lístek ani stonek
pod jasným měsíčním světlem.
Chci si to ověřit,
ale vždycky se zapomenu
zeptat, jestli květiny existují i v noci.
Existují květiny v noci?
- Existují květiny v noci? - V noci.
Existují květiny v noci?
Kvetou v noci
v parku potmě?
Nebo se schovávají až do svítání?
Nemělo by být těžké
se někdy v noci vyplížit na zahradu
a ty noční květiny překvapit.
Existují květiny v noci?
Existují květiny...
v noci?
STUDIO SKUTEČNÉ MYŠLENKY 2019
Pamatuješ si nějaké noční můry, Jonahu?
Jednu o čarodějnici.
Přišla k nám domů a nechala zmizet všechna světla.
Byla navždycky tma.
A pak se objevila Zvonilka
a všechna světla rozsvítila.
Máš pocit, že máš v životě Zvonilku, která rozsvítí, když máš strach?
Ne, to bylo asi jen v té noční můře.
Moje postel musí být u zdi.
Takže pokud je zeď tady a já spím tady,
musím se takhle otočit, abych viděla celý pokoj.
Kdybych se totiž obrátila opačně, přišel by si pro mě démon.
To je nějaký folklór, nebo sis to vymyslela?
Co je „folklór“?
Jak dlouho se už bojíš umřít ve spánku?
Asi tak rok.
Jednoho dne mě to prostě napadlo.
Někdo by tě mohl vykrást, popadnout nůž a pak...
Říkal jsem si: „Probůh, co když se to stane mně?“
Bylo by to děsivé.
Co bys dělala, kdybys měla noční můru?
Mám takovou panenku, říkám jí Malá čarodějka.
Je se mnou celý můj život.
Je to asi takhle velká čarodějnice.
Vždycky ležím v posteli a mám ji v rukou.
Cítím se pak šťastně a bezpečně.
Teďka zrovna máme stejné pyžamo,
které nenosím každou noc, protože si musím prát,
ale jinak ho nosím často, abychom ladily.
Když jsem byla malá,
měla jsem noční můry, v kterých...
někdo řekl moje jméno a já prostě začala vyšilovat.
Můžu se zeptat, kdo ho řekl?
Já nevím, prostě...
náhodní lidé.
Jo.
Co tě tak děsí na vlastním jménu?
Jde o to,
že jsem nevěděla, že špatné sny můžou znát moje jméno.
A tak.
ČAS NA PAPÍRMAŠ
Vítejte v Čas na papírmaš.
Tohle je naše stá epizoda.
Dneska...
budeme vyrábět něco, co mě upřímně
docela znervózňuje.
Sopku.
Jo, sopku.
A když jsem...
Tohle, děti, nevíte, ale když jsem byl mladý,
sopky mě vážně znervózňovaly.
Kde jste vyrůstal?
V Baltimoru. V Baltimoru žádné sopky nejsou,
ale tak nějak jsem si usmyslel,
že k výbuchu může dojít.
Trvá to moc dlouho.
Nalijeme tam ocet.
Jsem nervózní.
Všechno bude dobrý, Davide Byrne.
Jsi si jistý?
Jo, jsem.
To je vážně super.
Já vám to říkal.
A vy jste mi nevěřil.
Nikdy vám to nezapomenu.
Dobře, hrozně se stydím.
To nic. Odpouštím vám.
Děkuju.
Tohle byl...
Čas na papírmaš, díl 101.
Jestli potřebujete víc informací, jděte do knihovny.
Ahoj.
VĚDĚLI JSTE, ŽE...
SOPKY V PRŮMĚRU ZABIJÍ 540 LIDÍ ROČNĚ!
Pokuste se seřadit tento seznam starostů New Yorku.
Ne!
Jo!
Přesně tak.
Ta historka o Havaji je vtipná.
Víš, že „mahalo“ může být „ahoj“ i „měj se“?
Není to „aloha“?
Hádej, koho jsem viděla v metru.
- Fran Lebowitzovou. - Jo.
A já vám neřekl o tomhle.
V červnu jsem na Coney Islandu viděl Paula Simona a Scorseseho.
Co tam dělali?
Byli na sobě pod baloňákem, aby je pustili na horskou dráhu.
- Fungovalo to? - Ne, chytili je.
Paul totiž dělal hlavu a on neumí mluvit.
Takže se z kabátu linuly řeči o Federicovi Fellinim.
Nejlepší okamžik v New Yorku?
Když jsem jedl pizzu u sochy Svobody.
Zašel jsem za roh a koho nevidím?
Celý tým New York Yankees,
jak zpívají „New York, New York“.
Jedině v New Yorku!
Co tvoje nejlepší chvíle v New Yorku?
No, na jednu nikdy nezapomenu.
Viděl jsem bělošku,
jak stojí na ulici a pláče.
Myslím na to jednou do týdne.
Tu jsem viděl taky.
Pochybuju, že je to ta samá.
Když se pořádně rozhlédnete,
uvidíte v New Yorku plačící bělošky všude.
Často v drahém sportovním nebo nemocničním oblečení.
Bylo to před dvěma lety
okolo Vánoc.
Sníh se lepil na paty.
Procházej jsem
Union Square
a viděl jsem jednu brečící bělošku,
jak jen tak postává.
Co kdybych místo toho, abych se třídou
nastoupil do metra a jel na výlet koukat na brouky,
šel k ní?
Přistoupil jsem k ní.
Byla ostýchavá.
„Kdo je ten metrový mladý muž,“ váhá.
Tak jsem natáhl ruku vřele
a povídám: „Jsem Alex J
a vy vypadáte, že potřebujete přítele.“
Proč pláčete takhle mezi lidmi?
Nevím.
Snad k vám nebyli přátelé nevlídní?
Ano.
Nebo jste byla pro avokáda,
ale v Trader Joe's byla moc drahá?
Žádný kapesník...
Ne!
...v kabelce nemá.
Tak jí samozřejmě jeden podám.
Samozřejmě s monogramem
„Alex J“.
- Nechte si ho, madam. - Děkuju.
Očividně nemáte svůj den.
To teda ne.
Já to chápu.
Vzala mě za ruku posléze
a šli jsme na večeři do Au Bon Pain.
Popsal jsem jí celého Sherlocka Koumese.
Pak se najednou ptám: „Co slyším?
Váš smích lahodí mým uším.“
Máte problémy a já se nechci vnucovat,
je mi stěží dvanáct a vy jste dospělá.
Já vím.
Všechno mi ale řekněte, pomůžu vám dát se dohromady.
Podívejte se mi do očí a spustí se vodopády.
Ruší moje oddělení,
přijdu o byt, to je nadělení.
Máma mě vůbec nepodrží
a přitahují mě špatní muži.
Zapomněla jsem si nahrát Drag Race.
A lhala mi kámoška Alisse.
Zmrazili mi kreditku od Amex
a pak jsem potkala svého ex.
A občas mě tohle město a de Blasio
nutí křičet.
Proč tu nemůžu prostě stát
a brečet?
A taky mám na sobě celou dobu tátovu drahou šálu
a kolečkové boty.
Lesknou se jí oči.
Já nemluvím,
jen poslouchám.
A pak začalo zase lít
a my se rozhodli
do dalšího Au Bon Pain jít.
Můj kapesník z kabelky vytáhla
- a řekla: - Alexi J, připadám si prokletá.
Dámo, je vím, že je zataženo,
ale nemůže pršet pořád, vše není ztraceno.
Ve svém vlastním příběhu nesmíte brečet co chvíli.
Příběhy si totiž říkáme proto,
abychom přežili.
Přikývla,
Joan Didionová.
Vzal jsem ji za ruku
do Le Pain Quotidien.
Mluvili jsme
o životě a lásce a Sherlocku Koumesovi k tomu,
než byl čas vyrazit domů.
Měj se!
Děkuju.
To si myslím,
že by se stalo.
Všechno jsem si to ale vymyslel
a budu navždy přemýšlet,
co by se stalo, kdybych se zastavil.
Byl bych se s tou brečící paní
skamarádil?
No, vzpomínám si na různé věci. Díky, že jste si mě poslechli.
A ať jste kdekoli, paní,
dobrou noc.
Odstupte...
Odstupte od zavírajících se dveří, prosím.
Tak jo, parto svačinářů, bavili jste se?
Jo!
Jedli jste všichni?
Jo!
A zpívali jsme
a bavili se o smrti
a přišel Richard Kind, že?
Jo!
A já se najedl taky.
Měl jsem oběd.
Měl jsem toast s avokádem.
Trochu to natahuju,
protože máme na závěr důležitého hosta a...
Není tu?
To jako fakt?
Je v autě?
Má plnou hlasovou schránku?
Zatlačit nebo zatáhnout? Tahám!
- Tahám! - Je to...
Nazdárek!
To jsem já, parto svačinářů, pan Hudba!
Ahoj, pane Hudbo!
Přišel jsem vás naučit
něco o hudbě!
- Mám klarinet! - Ne!
Dej tu hubenou trumpetu pryč.
Nástroje jsou blbost!
Protože...
Protože hudba je všude!
Jo!
Tak pojďte za mnou!
Ale dejte mi prostor, jo?
To nic. Já ho znám. Tak jo.
Hudba je tu, hudba je tam,
hudba je všude!
Zapojte uši, dávejte pozor trochu.
Hudbu tvoříte na každém kroku.
Když zaklepete perem na knize...
Není to moc nahlas, ale chápete, ne?
Když hodíte košili do koše na prádlo...
Slabounký zvuk, najdu něco jiného!
Já mám klarinet.
Cože?
Co takhle můj klarinet?
Nepotřebuju nástroje!
Říkám vám, o čem jsou písně. Dělám hudbu! Vy nevíte nic.
Dělám tu hudbu!
Protože hudba je tu, hudba je tam,
hudba je všude!
Zapojte uši, dávejte pozor trochu.
Hudbu tvoříte na každém kroku.
Nějaký tón zvládne vydat i kočka.
No tak.
Nebo se vezme dezert a hodí se do něj lžička.
A když se vytáhne...
Včera večer to fungovalo.
Jaký zvuk to udělalo?
- Jako zadek! - Zkuste poklepat...
Zrovna to udělalo zvuk a tys promluvil!
Hudba je tak hlasitá, že musíte křičet.
Poslouchejte ten kravál, když zavíříte vínem.
Nebo jen na láhev zafoukáte.
Dobře, právě jsem tu rozbil láhev.
Nevím, jestli sem chodíte, ale... Nejsou to velké kusy.
Hudba je tu, hudba je tam,
hudba je všude!
Je pan Hudba v pořádku?
Ne, není. Má spoustu problémů.
Dost jsem ponocoval, měl jsem se připravit
a dát sem věci, co dělají zvuky.
Tekoucí kohoutek dělá kap, kap, kap.
Kdo to opravil?
Hodně hluku nadělá tenhle nový moderní záchod.
Když spláchnete, je hlasitější než gong.
Jen... dejte tam mikrofon.
Spolupracujte trochu a dejte ten mikrofon
pěkně do mísy!
Teď musím počkat, až to zase půjde.
Nechci, aby to přeteklo.
Tak jo, teď můžeme.
Sakra!
Potřebuju boty na step.
Skákejte na posteli z paměťové pěny
a stepujte tak hlasitě, že probudíte i mrtvé pod zemí.
Máma vám řekla, ať jste potichu.
No, klep klep. Nedopřejte jí chvilku klidu.
Špatně jsem dopadl a křuplo mi v kotníku.
- Slyšeli jste to? - Ne.
Bylo to jako hudba.
Všude.
Kolik je hodin? Mám to dělat hodinu?
Ne, kdo ti to řekl?
Vydržím to hodinu.
Ani náhodou.
Dej mi ten klarinet, o kterém jsi mluvila.
Říkal jsem, že ho nepotřebuju. Dej ho sem, prosím.
Neuvěříš, jaká zazní árie...
když ho vyhodím z okna a to se rozbije.
Ne! To je můj klarinet!
Dopadl na náklaďák plný polštářů, co projížděl okolo.
Bože, ty nechceš, abych dělal hudbu, že?
Možná když chytíte kočku za ocas na chvíli...
Hej, ne!
...zatočíte s ní a ona bude kvílet.
Panenko Maria!
Je tu všude sklo!
Kdo ho sem dal?
Jsem tak blbej.
Ponocoval jsem a zkoušel si oblečení, nepřipravil se a zvoral to.
Tati, myslím, že i když většina z těch věcí nešla slyšet,
snažíš se nás naučit, že hudbu nemusíme tvořit jen pomocí nástrojů.
Ano.
Ano!
Vidíte? Pochopili jste mě!
Hudba je víc než jen písně, které lidi zpívají.
Přesně, jak jsi... řekla jsi to líp.
Hej, pane Hudbo.
Pane Hudbo?
Bylo fakt vtipné tě sledovat tu pobíhat. Zvlášť, když jsi byl tam.
Chceme, abys věděl, že tě nesoudíme.
Je nám to fuk.
Je vám to fuk?
Jo, viďte?
- Jo. - Celkem jo.
Je nám to fuk.
Nikoho to nezajímá.
Všichni zpívejte!
Společně!
Herci i štáb!
Jenom herci.
Hudba je tu, hudba je tam,
hudba je všude.
Zapojte uši, dávejte pozor trochu.
Hudbu tvoříte na každém kroku.
To byl ale den! Tolik jsme se naučili.
A ke spoustě věcí jsme se dostat nestačili.
Až vám bude smutno a budete se bát trochu,
hledejte hudbu na každém kroku.
Hledejte hudbu na každém kroku.
Jo.
Tímhle končí natáčení s Jakem Gyllenhaalem.
Děkuju. Moc vám děkuju. Děkuju.
Ne, to chci. To si nechám.
- Super. - To je moje.
Nejvíc se bojím toho...
že přijdu o rodinu nebo lidi, které miluju.
A stejně velký strach mám z toho,
že ztratím svůj iPhone.
Co tě kdy v New Yorku nejvíc vyděsilo?
V New Yorku jsem se skoro nikdy ničeho nebál.
A co v Los Angeles?
V Los Angeles se každou noc bojím Charlese Mansona.
Čeho se nejvíc bojíš?
Očisty, ale ne toho filmu,
ale toho konceptu.
Takže toho, co se v Očistě děje...
- Jo. - Chápu.
Někdy se snažím nebát,
protože věřím, že na nás Bůh dohlíží,
ale je jedna věc, co mi...
vadí. Brouci.
Nejvíc se bojím zpětného proudu,
protože tě vtáhne pod vodu a pak vyplaví do oceánu.
Ryb, tacos a rybích tacos. Hrůza.
- Máme pro tebe překvapení. - Přivedeš toho klauna?
- Ne! - To bychom... to bychom neudělali!
- Nejsme terapeuti. - Dobře.
Býváš nervózní, než jdeš na jeviště?
Nemám trému.
Vyjdu na jeviště a říkám:
„Děkuju, všem vám moc děkuju.
Nezapomeňte...
musíte věřit.“
Když si mě naposledy zavolali na casting,
řekli mi, že mě chtějí.
A podle mě jsme ani nepodepsali smlouvu.
A přesto ten pořad děláme.
Nepodepsal jsi smlouvu?
Ne.
Co bys vzkázala svému 20letému já?
Řekla bych: „Buď na lidi milá, Isabello.“
A udělej si magistra z taneční terapie,
protože tak budeš moct pomáhat lidem.
I když jsou na vozíku nebo mají nějakou zvláštní nemoc,
můžeš jim pomoct
a všem jim přinést radost.
Nejvíc se bojím, že někdo, koho miluju,
zemře násilnou smrtí.
Nebo že tak umřu já.
A hadů.
Můžeš nám nastínit svůj ideální pohřeb?
Ano. Chci, aby byli lidi hodně smutní.
Nelíbí se mi, když říkají, že je to oslava života.
„Nechtěl by, abychom truchlili.“
Jasně, že nechci, ale taky chci, aby se vám stýskalo.
Hodně.
Já se asi nejvíc bojím smrti lidí, které miluju,
protože mám spoustu blízkých lidí. Kamarády a rodinu.
Kdybych se s nima nemohl vídat, byl bych hrozně smutný.
Myslíš na to častěji, než bys chtěl?
Občas.
Co tě pak uklidní?
Uklidním se tak,
že si uvědomím, že teď jsou se mnou
a že si to musím co nejvíc užít,
protože tu pro mě budou vždycky.
Ať už tu budou, nebo ne, budou navždy v mojem srdci, víš?
Existuje nějaký způsob smrti, kterého se nebojíš? Který preferuješ?
Způsob smrti, co bych si užila...
Nemá tohle být náhodou pro děti?
Na světě není nikdo jako vy.
Nikdy na něm nebyl nikdo jako vy.
A nikdy na něm nebude
nikdo
jako vy.
Takže...
buďte sami sebou.
Překlad titulků: Petr Kabelka